Жданов Віктор Петрович
Віктор Жданов | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Ім'я при народженні | Віктор Петрович Жданов | |||
Народився | 3 березня 1965 (59 років) с. Киселівка, Білозерський район, Херсонська область, Українська РСР, СРСР | |||
Національність | українець | |||
Громадянство | ![]() | |||
Діяльність | актор | |||
Дружина | Олена Хохлаткіна | |||
Провідні ролі | Старий у фільмі «Кіборги. Герої не вмирають» Кайдаш у серіалі «Спіймати Кайдаша» | |||
IMDb | ID 9161984 | |||
Нагороди та премії | ||||
![]() «Золота дзиґа» (2018, 2020) | ||||
| ||||
![]() | ||||
![]() | ||||
Ві́ктор Петро́вич Жда́нов (нар. 3 березня 1965, у селі Киселівка, Білозерський район, Херсонська область, УРСР) — український актор театру та кіно. Заслужений артист України (2009)[1]. Актор Національного драматичного театру імені Івана Франка (з 2022). Дворазовий володар кінопремії «Золота дзиґа» (2018, 2020).
Народився 3 березня 1965 року, у селі Киселівка.
Закінчив Херсонське культурно-просвітницьке училище (нині — Херсонське училище культури) за спеціальністю режисер самодіяльних театральних колективів. Незакінчена вища освіта[2].
З 1986 року — артист у Херсонському обласному театрі ляльок[3].
З 1988-1996, та з 1999 — артист у Херсонському обласному українському музично-драматичному театрі ім. М. Куліша.
З 1997-го — артист Державного драматичного театру ім. О. С. Пушкіна (м. Майкоп, республіка Адигея, Росія).
З 2000-го до 2014 року — у Донецькому національному академічному українському музично-драматичному театрі.
У 2014—2022 роках — актор у Київському академічному театрі драми і комедії на лівому березі Дніпра.
Наприкінці 2018 року був ведучим серії «Цинковий дим над Сарнами» передачі «Вижити в Україні» телеканалу ZIK[4].
З 2022 року — актор у Національному академічному драматичному театрі імені Івана Франка.
Одружений. З дружиною Оленою Хохлаткіною разом працював у Донецькому українському театрі, але у 2014 році внаслідок окупації Донецька артисти залишили місто та переїхали до Києва[5].
Донька — Оксана Жданова — актриса Національного академічного драматичного театру ім. Івана Франка.
Син — студент операторського факультету.
- 2018 — «Земля» за Ольгою Кобильнською; реж. Давид Петросян — Батько (введення)
- 2014 — «Даринка, Гриць та Нечиста сила» В. Бойка — Пан
- 2015 — «Пой, Лола, пой!» у п'єсі О. Чепалова за романом Г. Манна «Учитель Гнус…» — директор гімназії, музикант оркестру
- 2015 — «Три сестри» за п'єсою А. Чехова — Чебутикін Іван Романович
- 2015 — «20 років без повітря» за п'єсою Г. Яблонської «Язичники» — Боцман (Микола)
- 2017 — «Опіскін. Фома!» за повістю Ф. Достоєвського «Село Степанчикове та його мешканці» — Єжевікін Євграф Ларіонович, провінційний чиновник
- 2017 — «Життя попереду» Е. Ажара — Юссеф Кадир
- «Оргія» Лесі Українки — Меценат
- «Закат» за І.Бабелем — Беня Крик
- «Діамантовий дим» за І. Ільфом та Є. Петровим — Бендер
- «Енеїда» за І.Котляревським — Турн, Дарес
- «Без провини, винні» О. Островского — Муров
- «Мою жінку звати Моріс» Р. Шорта — Моріс
- «Звичайне диво» Є. Шварца — Адміністратор
- «Філумена Мортурано» Е. де Філіппо — Доменіко Соріано
- «Туди-сюди чотири рази» за п'єсою М. Фрейна «Шум за сціною» — Роджер
- «Милий друг» за Гі де Мопассаном — Той, хто завжди поруч
- «Історія коня» М. Розовського за повістю Л. Толстого «Холстомір» — Холстомір
- «Ходжа Насреддін проти еміра Бухарського» Н. Хаткіної — Джафар
- «Любов до гробу» А.Ніколаї — Маріо
- «Божевільний Журден» М. Булгакова — Латорильєр (маркіз Дорант)
- «У джазі тільки дівчата» О. Аркадіна-Школьніка — Осгуд Філдінг ІІІ
- «Скандал у Гранд-Опера, або Знайдіть тенора» К. Людвіга — Генрі Саундерс
- «Сорочинський ярмарок» за М. Гоголем — Цибуля
- «Зойчина квартира» М. Булгакова — Аметистов
- «Стриптиз» за п’єсою Ентоні МакКартена, Стефана Синклера, Жака Коллара «Ladies` Night» — Грехем
- «Діти Арбату» за романом О. Рибакова — Максим
- «Закат» за І.Бабелем — Левка Крик
- «Моя прекрасна леді» Б.Шоу — Фредді
- «Наймичка» І.Карпенка-Карого — Москаль, Панас
- «Чмир», «Як пани так і ми» М. Кропивницького — Чмир
- «Левша» М. Лескова — Цар
- «Ой, Морозе-Морозенку» Л. Крупи — Богдан Хмельницький
- «Собор Паризької Богоматері» В. Гюго — Квазімодо
- «Три мушкетери» О. Дюма — Атос, Араміс
- «Блез» К. Маньє — Блез
- «Остання жінка Дона Хуана» Л. Жуховицького — Виконавець
Рік | Назва | Роль | |
---|---|---|---|
2015 | Останній яничар | Гурій | |
2015 | Пес | рибак | |
2016 | На лінії життя | отець Володимир | |
2016 | Забута жінка | епізод | |
2016 | Підкидьки | ||
2016 | Коли минуле — попереду | Федір Валентинович Єрошин | |
2016 | Пес-2 | Фікса | |
2017 | Нюхач-3 | Булигін | |
2017 | Конвой | куркуль | |
2017 | Кіборги. Герої не вмирають | «Старий» | |
2017 | Той, хто не спить | Іванов | |
2017 | Пес-3 | Хромов, брат Миколи | |
2018 | За законами воєнного часу-2 | Іванич | |
2018 | Вулкан | Вова | |
2018 | Поверни моє життя | Лебедєв | |
2017 | Пес-4 | експерт | |
2018 | Я, ти, він, вона | тато Лєни | |
2019 | Додому | дядя Вася | |
2019 | Спадкоємиця мимоволі | ||
2019 | Чорний ворон | Митрофан | |
2019 | Захар Беркут | Хорун | |
2020 | Спіймати Кайдаша | Омелько Кайдаш | |
2020 | Екс | священник | |
2020 | І будуть люди | Свирид Івасюта | |
2020 | Віктор Робот | Тато (голос) | |
2020 | Сага | Ілля Козак | |
2020 | Номери | № 3 | |
2020 | Останній день війни | Єгор Ілліч | |
2021 | Я працюю на цвинтарі | Петрович, директор цвинтаря | |
2021 | Кришталеві вершини | дід Лавруша | |
2021 | Чому я живий | Олекса, батько Фросі | |
2021 | Кріпосна. Жадана любов | Карпо Мальований | |
2021 | Бог простить | капелан | |
2022 | Найкращі вихідні | конюх | |
2022 | Хазяїн | ||
2023 | Мирний-21 | Міхалич | |
2023 | Юрик. Дорога, не торкаючись землі | професор | |
2023 | Ботоферма | дід |
Рік | Категорія | Фільм | Результат |
---|---|---|---|
Національна кінопремія «Золота дзиґа» | |||
2018 | Найкраща чоловіча роль другого плану | Кіборги | Перемога |
2020 | Вулкан | Перемога | |
2023 | Найкраща чоловіча роль | Чому я живий | Номінація |
Ібаданський міжнародний кінофестиваль (Нігерія) | |||
2023 | Найкраща чоловіча роль | Чому я живий | Перемога |
Міжнародний театральний фестиваль «Мельпомена Таврії» | |||
2006 | Найкраща чоловіча роль другого плану | У джазі тільки дівчата | Перемога |
Фестиваль вистав для дітей та юнацтва «Золотий ключик» | |||
2005 | Найкраща чоловіча роль другого плану | Історія коня | Перемога |
Міжрегіональний фестиваль «Театральний Донбас» | |||
2006 | Найкраща чоловіча роль другого плану | У джазі тільки дівчата | Перемога |
- ↑ Указ Президента України від 17 вересня 2009 року № 750/2009 «Про нагородження працівників культури і мистецтв Донецької області». Архів оригіналу за 14 квітня 2022. Процитовано 26 вересня 2020.
- ↑ Характерний якийсь. Провідний актор донецької муздрами Віктор Жданов: «У своїй першій виставі я виносив валізу»
- ↑ Сторінка Віктора Жданова на Енциклопедії сучасної України. Архів оригіналу за 3 грудня 2018. Процитовано 3 грудня 2018.
- ↑ Youtube-запис програми Телеканалу ZIK Вижити в Україні: Цинковий дим над Сарнами
- ↑ Подружжя театралів з Донецька розповіло, хто допомагає переселенцям у Києві [Архівовано 17 січня 2018 у Wayback Machine.].
- ↑ Сторінка актора на сайті Театру драми і комедії на лівому березі Дніпра. Архів оригіналу за 3 грудня 2018. Процитовано 3 грудня 2018.
- Viktor Zhdanov на сайті IMDb (англ.)
Жданов Віктор Петрович у соцмережі «Facebook»
- Віктор Жданов [Архівовано 6 грудня 2017 у Wayback Machine.] у Київському академічному театрі драми і комедії на лівому березі Дніпра
- Любов Базів (17 листопада 2020). Віктор Жданов, актор театру і кіно. Укрінформ. Архів оригіналу за 29 листопада 2020.
- Народились 3 березня
- Народились 1965
- Заслужені артисти України
- Лауреати премії «Золота дзиґа»
- Уродженці Білозерського району
- Актори України XXI століття
- Українські актори
- Українські кіноактори
- Українські театральні актори
- Українські телеактори
- Актори Київського академічного театру драми і комедії на лівому березі Дніпра
- Випускники Херсонського училища культури
- Персоналії:Херсонський музично-драматичний театр імені Миколи Куліша